A Patyomkin legénysége előre hozta lázadását a kukacos étel miatt
2024. június 27. 17:05 MTI
1905 júniusának végén véres felkelés tört ki az orosz tengeri flotta egyik hadihajóján, a Patyomkin csatahajón. A legénység június 27-én lázadt fel, amikor a tisztek halállal fenyegették meg őket, ha nem eszik meg kukacokkal teli, ám ennek ellenére ehetőnek minősített ebédjüket. Bár a matrózok a következő tizenegy napban megkísérelték egy általános, II. Miklós cár hatalmának megdöntésére irányuló felkeléssé szélesíteni lázadásukat, próbálkozásuk végül kudarcba fulladt.
![Patyomkin](/iI3Es/article/main/.630x1260/65766.jpg?lavid=469103)
A Patyomkin
Korábban
Amikor a Patyomkin csatahajón 1905 júniusának végén kitört a felkelés, a fekete-tengeri orosz flotta legénységének hangulata az orosz–japán háborúban elszenvedett katasztrofális vereségnek, valamint az Oroszországon végigsöprő forradalom hatásának köszönhetően már régóta mélyponton volt. A tisztekkel szembeni elégedetlenség egyre nőtt, miközben a forradalmi hangulat matrózok széles tömegeit kerítette hatalmába.
A Patyomkin legénysége Afanaszij Matyusenko vezetésével már június elején egy felkelés szervezésébe kezdett. A merész tervek szerint a matrózok összehangolt támadást indítottak volna a tisztek ellen, majd – miután az összes fekete-tengeri hajó felett megszerezték az irányítást – a parasztok bevonásával döntötték volna meg II. Miklós hatalmát. A felkelés kezdetét augusztus elejére időzítették, ám végül már jóval korábban elkezdődött.
Június 27-én, néhány nappal azután, hogy a Patyomkin kihajózott Szevasztopol kikötőjéből, hogy egy hadgyakorlaton vegyen részt, a legénység tagjai észrevették, hogy az ebédjükhöz felszolgálandó borscshoz előkészített marhahús tele van kukacokkal. A matrózok ezt szóvá tették, a hajóorvos azonban ehetőnek minősítette az ételt. A 763 fős legénység forrt a dühtől, és Matyusenko, valamint Grigorij Vakulincsuk vezetésével úgy döntöttek, nem fogják megenni a számukra kiszabott ételadagot.
A csatahajó tisztjei és altisztjei a felkelés előtt
![](https://ad.jumu.hu/www/images/ad0578c466126410369b9120c5272eb7.jpg)
Jevgenyij Golikov kapitány ezután felsorakoztatta a matrózokat a főfedélzeten. A kapitány, valamint Ippolit Giliarovszkij parancsnokhelyettes úgy gondolta, hogy a lázadás a hajón található titkos forradalmi sejtek összeesküvésének eredménye volt, és kilátásba helyezték a lázító hangadók megbüntetését. Miután már halálbüntetéssel is fenyegetőzött, Golikov felszólított mindekit, aki az események hatására mégis szeretne enni a borscsból, hogy lépjen előre.
Bár ezt sokan megtették, a keményvonalasok nem mozdultak. Golikov emiatt hívatta az őrséget – ami annak a jele volt, hogy akár a kivégzőosztagot is kész bevetni –, mire néhányan egy közeli lövegtorony mögé húzódtak. „Elég volt abból, hogy Golikov szívja a vérünket! Fogjatok puskát és lőszert, és vegyük át a hajó irányítását!” – üvöltötte társainak Matyusenko.
Mielőtt a tisztek bármit tehettek volna, a felkelők a raktárszobákból fegyvereket szereztek, majd amikor vissza akartak térni a fedélzetre, tűzharcba keveredtek velük. Giliarovszkij halálosan megsebesítette Vakulincsukot, ám a tisztet – a felkelők számos más ellenségével együtt – szinte azonnal lelőtték, és a tengerbe dobták. Csak nagyon kevés matróz sietett a tisztek védelmére. Fél órával a „csata” kezdetét követően a Patyomkin mellett már az Izmail nevű kísérőhajó is a zendülők kezén volt. Az életben maradt tiszteket elfogták, és őrizet alá helyezték. Golikov kapitányt egy raktárszobában találták meg, és helyben agyonlőtték.
Matyusenko ezzel azonban nem tekintette befejezettnek a küldetést. „Egész Oroszország arra vár, hogy felemelkedjen, és lerázza rabláncait. A nagy nap közeleg” – mondta elvtársainak. A legénység egy demokratikus úton lezajlott szavazással egy 25 tagú bizottságot bízott meg a hajó irányításával. Az új vezetőség úgy döntött, először Odesszába hajóznak, ahol egyrészt feltöltik a készleteiket, másrészt támogatókat gyűjthetnek forradalmi terveikhez.
A Patyomkin éjjel érkezett a kikötővárosba. A matrózok a város kapujának számító – az azóta Patyomkinra átnevezett – Richelieu-lépcsőtől nem messze közszemlére tették elesett társuk, Vakulincsuk holttestét. A tetem mellkasán egy felirat volt olvasható: „Odessza polgárai! Vakulincsuk, a Patyomkin tengerésze fekszik előttetek, akit az első tiszt mészárolt le kegyetlenül, mivel nem volt hajlandó elfogyasztani az ehetetlen borscsot.” A különös látvány megtette a hatását, és a felkeléshez rövid időn belül ezrek csatlakoztak. A zendülésről szóló hírek hamarosan II. Miklósig is eljutottak. A cár megparancsolta a hadseregnek, hogy bármi áron, de verjék le a lázadást.
Az odesszai part megtelt tüntető munkásokkal, akik hamarosan gyújtogatni kezdtek. Ezt követően a városban állomásozó katonai helyőrség a tengerhez szorította a felkelőket, és válogatás nélkül elkezdett tüzelni rájuk. A legbrutálisabb jelenetek a Richelieu-lépcsőnél zajlottak le, ahol a kozák őrség tagjai a szablyáikkal kezdtek mészárlásba. A vérengzést követően mintegy ezer halott hevert Odessza utcáin.
Részlet az 1925-ben bemutatott Patyomkin páncélos című filmből
Július elsején a partok közelében megjelent a cár által küldött hajóraj, hogy megtörje a felkelők ellenállását. A Patyomkin kihajózott, hogy egy öngyilkos küldetés keretében felvegye velük a harcot. A Szent György csatahajó legénysége azonban átállt a lázadók oldalára, és a Patyomkinnal együtt diadalmasan hajózott be Odessza kikötőjébe. A győzelem ízét csak rövid ideig élvezhették a felkelők, mivel a Szent György cárhoz hű tisztjei nem sokkal később átvették az irányítást a hajó fölött, amelyet átadtak az odesszai helyőrségnek.
A Szent György „árulásával” a lázadók számára nyilvánvalóvá vált, hogy a felkelést nem tudják az egész flottára kiterjeszteni. A Patyomkin megfelelő mennyiségű szén- és víztartalék nélkül volt kénytelen elhagyni a kikötőt. A Fekete-tengeren hajózó csatahajó a következő napokat utánpótlás és támogatók keresésével töltötte, sikertelenül. Miután a Krím félszigeten található Feodoszijánál mintegy két tucat matrózt mészároltak le a cár emberei, a legénység úgy döntött, feladja a küzdelmet. A hajó július 8-án kötött ki a romániai Constanța kikötőjében, ahol a matrózok egy utolsó forradalmi tettel még a tenger fenekére küldték a Patyomkint.
Ezután a legénység tagjai közül sokan a száműzetést választották, voltak azonban, akik visszatértek Oroszországba, annak ellenére, hogy tudták, mi vár rájuk. Matyusenko a munkásmozgalom hőse lett, és Svájcban még Leninnel is volt alkalma találkozni. Nem sokkal később visszatért Oroszországba, hogy a cár ellen harcoljon, de elfogták, és 1907 októberében kivégezték. A hajó legénységének felkelését Szergej Eizenstein 1925-ben filmen is feldolgozta. A Patyomkin páncélos című alkotást – propagandisztikus céljai ellenére – a filmtörténet egyik legnagyobb műveként tartják számon.
Támogasd a
szerkesztőségét!
![2024. ősz: 1944 – A szégyen éve](/iI3Es/article_issue/.275x275/168.jpg)
történelmi magazin
legújabb számát?
kedvezményes előfizetés 1 évre (5 szám)
bankkártyás fizetés esetén 20% kedvezménnyel.
Az éves előfizetés már tartalmazza az őszi különszámot.
Az első 500 előfizetőnek.
![](https://ad.jumu.hu/www/images/460e792abeb8e64d7cac3861fb344f11.jpg)
- Depresszió gyötörte élete utolsó éveiben a magányossá vált Erzsébet királynét tegnap
- Vermeer ablakai a világra tegnap
- Egyedi vizuális élmény tette idén is emlékezetessé az MVM ZENERGIA gálakoncertet tegnap
- A Városliget mellé tervezték a Hungaroringet, de végül Mogyoródra került a száguldó cirkusz tegnap
- Sikeresen ösztönözte az amerikai nőket a munkába állásra Szegecses Rózsi tegnap
- Még szülőatyjára is majdnem lesújtott a francia forradalom hírhedt szerkezete tegnap
- Emlékezetből diktálta le fő művét az erdélyi orvos és polihisztor, Pápai Páriz Ferenc tegnap
- Nemcsak itthon, külföldön is sikereket aratott dalaival Máté Péter 2024.09.09.