Kockázatos műtét kellett ahhoz, hogy Amerika első űrhajósa az első holdbéli golfossá váljon
2021. február 5. 16:25 Múlt-kor
„Oké, Al a felszínen van. Hosszú volt az út, de itt vagyunk” – Alan Shepard ezzel a mondattal nyitotta holdra lépését 50 évvel ezelőtt, 1971. február 5-én. Shepard első rövid jelentésében összefoglalta életének elmúlt csaknem tíz esztendejét, pontosabban 9 évet, 10 hónapot, és 10 napot. Ennyi idő telt el Shepard űrugrása és holdra lépése között. Az első amerikai űrhajósnak hihetetlen szerencséje volt: legyőzött egy betegséget és elkerülte az Apollo–13-at, így juthatott el égi kísérőnkre.
Korábban
Az Apollo–14 az Apollo-program harmadik olyan küldetése volt, amely leszállt a Holdon. A háromtagú legénység Alan Shepard parancsnok, Ed Mitchell holdkomppilóta és Stuart Roose parancsnoki pilóta 1971. január 31-én startolt a floridai Cape Canaveralról. A küldetés fél éves csúszásban volt az Apollo–13 fiaskója miatt. Az Apollo–11 és –12 sikeresen teljesített, a NASA szakemberei és a közvélemény már „rutin feladatként” tekintett a holdra szállásra, aztán beütött a krach, és az Apollo–13 legénysége majdnem ottmaradt az űrben. A „sikeres kudarcnak” nevezett fiaskó után lázas munka kezdődött. A NASA mérnökei éjt nappallá téve dolgoztak és több mint 200 módosítást hajtottak végre az űrhajón, hogy az Apollo–14 biztosan eljusson a Holdra.
A legénység még egy remek kézikocsival is gazdagodott, ugyanis Shepardra és Mitchellre nem mindennapi „túrázás” várt a Holdon. A két asztronautának küldetésük részeként jelentős mennyiségű holdkőzetet kellett gyűjtenie és egy sereg műszert is el kellett helyeznie a Hold felszínén. A „riksának” becézet szerkezet a Földön több mint 8 kilót nyomott (ez a Holdon másfél kilóra csökkent) és akár 160 kilóval volt terhelhető.
A legénység tagjai szerencsés csillagzat alatt születtek. Eredetileg ugyanis ők voltak kijelölve az Apollo-13-as küldetésre, de egy felsőbb döntés miatt a triót végül az Apollo–14-es misszióra jelölték. Ez később örömhírnek bizonyult, hiszen a Jim Lovell vezette Apollo–13-as legénység nem jutott el a Holdra, míg Shepard és társai igen.
Alan Shepard ismert figura volt az Egyesült Államokban, a közvélemény szemében hős volt, hiszen 1961-ben első amerikaiként jutott fel az űrbe. Bár a negyedórás űrugrása elmaradt Gagarin űrrepülése mögött, aki többször megkerülte a Földet, teljesítménye vitathatatlanul egyedülálló volt. A hatalmas siker után aztán jött a feketeleves: 1963-ban Ménière-szindrómát diagnosztizáltak nála, amely hányingerrel, hányással, szédüléssel és egyensúlyvesztéssel járt. Shepard űrhajós karrierjének itt egy csapásra vége szakadt.
Alan B. Shepard teljes harci díszben történelmi űrugrása előtt 1961-ben. Sokáig úgy tűnt, hogy ez lesz az utolsó útja.
A parkolópályára állított berepülőpilóta és űrhajós egy fontos pozícióval vigasztalódhatott a NASA-nál: ő választhatta ki a hivatal űrmisszióinak legénységét. Shepard azonban jobban érezte magát a csillagok között, mint az irodában, és egy kockázatos műtétre szánta rá magát, hogy újra felölthesse a szkafandert. A műtét sikerült, és mielőtt leköszönt volna repülőszemélyzetis állásáról, Shepard saját magát jelölte az Apollo–14 élére. A kissé egyoldalú kijelölés miatt botrány kerekedett, az Apollo–14 parancsnoki posztjának várományosa, Gordon Cooper nem hagyta annyiban a dolgot, de Shepard múltja többet nyomott, így Amerika első űrhajósa 1971. január végén elstartolhatott a Holdra.
Az Apollo–14 legénységének célja a Holdon a Fra Mauro-fennsík volt, amelyet az Apollo–13 -nak kellett volna elérnie. A Fra Mauro a kutatások szempontjából geológiailag érdekesebb terep volt, mint a korábbi bazaltsíkságok. A holdra szállást majdnem meghiúsította egy apró, első hallásra jelentéktelennek tűnő hiba: a számítógép billentyűzetének egyik gombja meghibásodott. Ez azért volt bosszantó, mert a leszálló programot így nem lehetett begépelni, a számítógép utasítás nélkül maradt. Ekkor az irányító központ mérnökeihez került a labda. Egy számítógépmérnök segítségével végül sikerült más billentyűkombinációkat találni és bevinni a programot a központi számítógépbe. Így az Antares nevezetű holdkomp 1971. február 5-én sikeresen leszállhatott a Hold felszínére.
Az Antares holdkomp a Fra Mauró-fennsíkon
Alan Shepard és Edgar Mitchell első holdsétája során – miután felállították az amerikai zászlót és sikeresen tönkretették a kamerát, amellyel filmezniük kellett volna küldetésüket – műszerek tömegét állította fel a felszínen. A „riksa” segítségével mozgatott műszerekkel a Hold szerkezetét vizsgálták, a lézertükör felállításával pedig a Hold-Föld távolságot lehetett még pontosabban meghatározni. Az ion és részecskedetektorok üzembe helyezése mellett Shepard arra is időt szakított, hogy egy, a helyszínen összetákolt ütő és labda segítségével golfozzon egy kicsit, így nemcsak az első amerikai űrhajósként, hanem az első Holdon golfozó asztronautaként vonult be a történelembe.
A mérések mellett Shepard és Mitchell 45,3 kilónyi talaj és kőzetmintát gyűjtött egy nagyjából 3 kilométer hosszúságú túra során. A begyűjtött kőzetmintákból kiemelkedik a Big Bertha nevezetű, amelyről megállapították, hogy négymilliárd éves és a Földről származik. A kőzet valószínűsíthetően egy, a bolygónkat ért masszív becsapódás során került az űrbe és meteoritként csapódott a Holdba.
Az Antares február 6-án szállt fel a Holdról. Az Apollo–14 legénysége három nappal később landolt a Csendes-óceánban. Ezzel véget ért az Apollo-program gyalogos holdra szállásának időszaka, a következő misszió asztronautái már holdjárót használtak küldetéseik során.
Támogasd a
szerkesztőségét!
![2024. ősz: 1944 – A szégyen éve](/iI3Es/article_issue/.275x275/168.jpg)
történelmi magazin
legújabb számát?
kedvezményes előfizetés 1 évre (5 szám)
bankkártyás fizetés esetén 20% kedvezménnyel.
Az éves előfizetés már tartalmazza az őszi különszámot.
Az első 500 előfizetőnek.
![](https://ad.jumu.hu/www/images/460e792abeb8e64d7cac3861fb344f11.jpg)
![Múlt-kor magazin 2020/ősz](/iI3Es/label/.cut-640x400/814.jpg)
ősz
Múlt-kor magazin 2020
- Öltözködés és szépségápolás a császárkori Rómában
- Hét halálos divattrend
- Galgamácsa királyi vadászkastélya
- Divat a második világháborútól a rendszerváltásig
- Aki elhozta Párizst Budapestre
- A Mona Lisa titokzatos elrablása
- Titokzatos óriáshordók Pest-Budán
- A darázsderék tündöklése és bukása
- Rubens fejedelmi falvédői
- Végzetes ítélet volt a románok számára a második bécsi döntés tegnap
- Egy epilepsziás és egy tébolyodott beteg voltak a frissen megalakult magyar mentőszolgálat első páciensei tegnap
- Az 1945 utáni Európa legsúlyosabb konfliktusa volt a délszláv háború tegnap
- Csaknem két évet töltött kórházban Nagaszaki leghíresebb túlélője tegnap
- Évtizedek óta zajlik Komáromban a római katonai és polgárváros feltárása tegnap
- Hetvenes évekből származó fotográfiákat is láthatunk a Mai Manó Házban megnyíló kiállításon tegnap
- Országszerte több városban folytatódik az 1100 éve Európában, 20 éve az Unióban kulturális programsorozat tegnap
- Kémfilmbe illő tervekkel próbálta elérni Fidel Castro bukását az Egyesült Államok tegnap